Dolomiti Superski
vydáno 23. února 2010 – napsal Paulie – 8 komentářů
![Dolomiti Superski Dolomiti Superski](https://www.slapoty.cz/intropictures/113-1.jpg)
Může i lyže zanechat šlápoty? Zajisté. Takové pěkné křivky oblouků na sjezdovce (nebo v prašanu) lesknoucí se v zimní slunci jsou krásnou památkou na divokou jízdu po strmém svahu Alp. A když člověk vzhlédne od zářezů lyží, oslní ho třpyt vzdálených vysokých štítů, bílých tlustou peřinou sněhu, jíž se snaží prorazit četné skalní ostrohy.
Dolomiti Superski. Super lyžování v Dolomitech. Takový je název sdružení mnoha středisek v Dolomitech, leč tato slova vystihují i zážitky, jak jsem si mohl se svým bráchou a strejdou nedávno ověřit. Kdybych nebyl vysokoškolák mající zkouškové, řekl bych, že jsme se vydali o jarních prázdninách na lyžařský zájezd s CK Víkend se 4 dny sjezdování, každý den v jiném středisku (2 z nich patřili pod Dolomiti Superski).
Pravdou je, že jsme nebyli přímo v srdci Dolomit, uprostřed vysokých skalních štítů, ale spíše severně od nich, poblíž Brixenu (schválně, jestli si ještě pamatujete významného českého spisovatele, který tam pobýval :) ). Leč rozhled na zasněžené štíty a v dáli na hory, kde jsme před 3 a půl lety prochodili týden, byl skvostný.
Zájezd pro nás začal 12. února v Plzni, kam nás strejda vzal autem. Tam jsme těsně před půlnocí přestoupili do autobusu a frčeli Německem směr Itálie. Cesta temnou nocí ubíhala rychle, a tak už před osmou jsme zastavili u prvního střediska s pěkným jménem Jochtal (údolí Jochů? Anebo Jachů? :) ).
Před lyžováním je potřeba se pořádně připravit a upravit...
Holé vrcholy střediska Jochtal
Po menší patálii s lyžáky (položil jsem je na sníh a strejdovi vytuhly tak, že se do nich nemohl dostat -- museli jsme je jít rozehřát) a lyžemi (strejdův kamarát Petr, s nímž jsme lyžovali, měl lyže, do kterých mu nepasovaly lyžáky a nešlo je na ně seřídit, tak jsme museli navštívit půjčovnu), jsme nedočkavě vyrazili na kabinkou nahoru. Cestou se nám pomalu otevíraly rozhledy na zasněžené hory.
Akrobat Jirka
Naše lyže a Petr
V téhle krásné chatě jsme si dali polévku přímo pod azurovou oblohou.
V Jochtalu jsme strávili celý den. Bylo nádherně, azuro a oproti Česku svěží vzduch. Užívali jsme si hlavně 2 černé sjezdovky, podobně strmé jako Šance na Špičáku, avšak delší a upravené. Kolem poledne jsme zastavili, abychom načerpali síly polévkou, kvasnicovým pivem (skvělý německý Weissen Bier -- doporučuji) a schnapsem. Odpoledne jsme se také dostali do druhé části areálu, na Alpy malého, ale většího než Špičák. Tam jsme vyzkoušeli nějaké červené a já se strejdou jsme si navíc kousek dobruslili na jeden vrchol, kochaje se výhledy na Dolomity.
Nízké zimní slunce osvětlovalo sníh zvedaný lyžaři na chvilku do vzduchu, jen aby se blýskl svou krásou.
Strejda velí "Jdeme na vrchol!"
Honza a v dáli zasněžené štíty Alp
Panaramatický rozhled z Jochtalu
Vrcholovka na neznámém vrcholu v Jochtalu
Den se pomalu skláněl a zimní slunce už tolik nehřálo, když jsme před čtvrtou sjeli k autobusu a vydali se do Natzu, kde jsme měli na 3 noci připravený penzion. Po zkušenostech z předchozí návštěvy Dolomit jsem čekal velikou večeři s klasickými italskými těstovinami se sýrem, a tak jsem byl lehce zklamán i dobrým vepřovým s bramborami a salátem, jimž předcházela polévka a ukončil je malý zákusek (byly to skoro bramborové hody, jelikož jen těch byl dostatek).
Šlápoty po lyžích...
Pořádná výbava k pořádnému lyžování
Takto jsem viděl přes brýle já.
Další den nás čekala dvě střediska, jež jsou jen kousek od sebe a nepatří do Dolomiti Superski: Klausberg a Speikboden. Obě měla své kouzlo a v obou se muselo nejprve vyjet kabinkou z údolí nahoru, kde teprve pořádně začínalo středisko, i když jedna sjezdovka vedla i dolu. Mimochodem, v údolích v tu dobu bylo méně sněhu než u nás v Česku :).
O lyže je třeba každý den pečovat, hladit je a přejet je voskem, aby nejezdily dozadu, nýbrž dopředu.
Na Klausbergu máme opět krásně.
Tedy popořádku, nejprve jsme navštívili Klausberg. Ten si mě získal kabinkou vedoucí až skoro do 2500 m n. m., kde se mohl člověk kochat rozhledy. A to jsme ještě vylezli zhruba 20 metrů nahoru a ocitli jsme se na krásném vrcholu kousek nad horní stanicí lanovky. Místní černá byla opět výživná a dlouhá, ke konci až zrádně prudká, jelikož jsem tam téměř vždy neočekávaně zrychlil. Areál opět nebyl extrémně velký, takový akorát na jeden den. Na Alpách se mi oproti šumavským střediskům také líbí možnost lyžování v prašanu či na boulích vedle sjezdovky, což jsem však moc nevyužil, jelikož jsem měl jednak dlouhé lyže a druhak lyžovat v tomhle moc neumím. Ale strejda s Petrem si užili pořádně.
Petr si vychutnává bouličky mimo sjezdovku (a pssst, neříkejte to ochranářům :o) ).
V Klausbergu měli krásné sochy ze sněhu k olympiádě. Schválně, jestli poznáte, co představuje tato.
Bobisté jsou pohodáři.
Protahování je třeba
Ke konci dne jsme i přes pár zastávek na čokoládu a polévku pocítili únavu. Ono se to lyžování nezdá, i když si člověk nahoru veze zadek na lanovce. Konec mi trochu zkazil dojem z areálu, protože dojet dolů po sjezdovce klikatící se lesem jako lesní cesta přestane člověka téměř ihned bavit.
Biatlonista se snaží zastřelit sněhové pole tak dlouho, až byl dokonale obalen sněhem.
Vrcholovka opět na neznámém vrcholu v Klausbergu. Tentokrát jsme museli vystoupat 20 metrů prudkého kopce, abychom měli tak krásný rozhled.
Klausberg
Panorama z Klausbergu
Ve Speikbodenu jsme už hned první jízdu vyzkoušeli sjezdovku širokou jak náměstí. Sice nebyla moc prudká, ale ten prostor mezi věncem hřebenů byl úžasný... Na jeden z hřebenů se dalo vyjet sedačkovkou a tam kochat se rozhledy ze skoro 2400 metrů. Dolů vedla pěkná černá sjezdovka anebo volný terén, který vyzkoušeli naši dobrodruzi, Jirka a Petr. Byl třetí den a my to s lyžováním nepřeháněli. Dali jsme si v restauraci Bombardino (vaječňák s brandy nebo něčím podobným) a po nějaké době výbornou hustou čokoládu. Vše však za nekřesťanská eura, raději nepřepočítávat.
Bombardino a hory. Co víc si přát?
Naše čtveřice ve Speikbodenu
Rozhled ze Speikbodenu přes mé lyžařské brýle.
Proti sluníčku...
Třetí den lyžování pod čistě modrou oblohou pomalu skončil, jelo se nakupovat do Sparu a pak jsme museli na pokojích sbalit všechny užitečné i přebytečné věci, které jsme s sebou (pro jistotu) vzali. Po lyžování na Plose se totiž rovnou jelo domů. Jak jsme přijížděli na penzion celkem pozdě (druhý den kvůli výletu do nemocnice, kam odvezli jednu holku, jež dostala otřes mozku), ani jsme si nestihli prohlédnout Natz, i když je to jen malá vesnička.
Foto na seznamku
Pohodička... Jirka s Petrem se baví v prašanu mimo sjezdovku, máme spoustu času.
Honzův krásný oblouček při dojezdu z černé
Jirka
Poslední den nezačal vůbec dobře. Bylo zataženo, vrcholy hor tonuly v oblacích, leč my tvrdohlavě stoupali starou kabinkou do střediska, které je součastí Dolomiti Superski a ze všech čtyř nabízí asi největší možnosti. U dolní stanice lanovky v 1000 m n. m. sice nebyl skoro žádný sníh (víc je ho teď i v Praze), ale nahoře lehce sněžilo a studeně foukalo. Ještě nikdy mi tak moc neomrzal obličej, naštěstí se za pár hodin počasí umoudřilo a modrá obloha postupně prořezala tmavě šedou clonu. Nakonec bylo relativně teplo.
Zasněžená hora u střediska Plose... jen toho sněhu není tolik, kolik se může zdát.
Jirka na Plose
Středisko jsme nakonec projezdili skoro celé, užili si černou, jež byla spíš červená, díky čemuž byla plná lidí, a samozřejmě se stavili na odpočinek na polévku se špekovým knedlíčkem (jen Petr měl těstoviny s moc dobrým parmezánem) a napodruhé na čokoládu. Po pěkné, i když hodně rozježděné sjezdovce jsme se dostali dolů, kličkujíce mezi začátečníky a celý zájezd slavnostně zakončili pizzou, čímž bylo učiněno za dost i večeři (a naše zásoby smutně putovaly domů).
Pařba na české písničky v italských Dolomitech. Na fotce Jirkovo kamarádi.
Domů jsme putovali i my. S Pupendem a Líbáš jako Bůh se nám jelo dobře, poté jsme se více či méně úspěšně pokoušeli o spánek až do Plzně, kde jsme byli kolem jedné, v půl třetí pak u babičky a za necelou hodinu konečně spát doma ve své posteli!
Fotogalerie k článku
Všechny fotografie přiložené k tomuto článku jsou momentálně skryty.
Chci je zobrazit
Autor článku
![Paulie Paulie](https://www.slapoty.cz/avatars/28.png?random=381)
Paulie
Ahoj! Jsem už pěkných pár let oficiálně matfyzák, ale duší jsem jím mnohem delší dobu. Momentálně z části učím, z části bádám a z části studuji. Baví mě čtení a různé sporty: hlavně běhání, jízda na kole a v neposlední řadě i horská turistika.
Jestli mě chcete kontaktovat, tak napište na paulie (zamotáč) atrey.karlin.mff.cuni.cz.
Komentáře
![HoHo HoHo](https://www.slapoty.cz/avatars/17.png?random=202)
24. února 2010 15:45
HoHo říká
Pěkně napsané...
V poslední době se však snažim odpovědět si na jednu otázku: jsou hezčí Alpy v zimě nebo Alpy v létě?
Sportem ku zdraví a trvalé invaliditě
![Japo Japo](https://www.slapoty.cz/avatars/28.png?random=753)
25. února 2010 10:07
Japo říká
Podle mě stále Alpy v létě. Člověk si víc vychutná ten pohled, když si to pěkně pomalu vyšlape.
"Naděje je jako bumerang: vždycky se vrátí."
![Japo Japo](https://www.slapoty.cz/avatars/28.png?random=554)
25. února 2010 15:59
Japo říká
Navíc může být hrdý na své výkony a má jasný cíl, za kterým jde (vrchol a potom údolí), což člověka více motivuje.
"Naděje je jako bumerang: vždycky se vrátí."
![HoHo HoHo](https://www.slapoty.cz/avatars/17.png?random=997)
25. února 2010 16:42
HoHo říká
Na mě to asi nepůsobí tak moc motivačně jako na tebe...
Mně se na zimě líbí to, že kopce jsou krásně pokryty sněhem a navíc tam, kde začínají růst stromy, je zajímavý přechod... Když se pak koukneš na více hor, tak to vytváří zajímavou přímku...
Sportem ku zdraví a trvalé invaliditě
![Rony Rony](https://www.slapoty.cz/avatars/30.png?random=101)
26. února 2010 16:44
Rony říká
Ten žlutej filtr je skvělý , zrovna dneska jsem uvažoval, že si taky nějakej koupím. Chybí mi v reportáži pořádný akční scény, pády, zlomené nohy apod.
Čím méně vyšlapané jsou stezky, kterými k svému cíli míříš, tím více zážitků tě na nich čeká
![Japo Japo](https://www.slapoty.cz/avatars/28.png?random=836)
26. února 2010 20:37
Japo říká
Pořiď si jako já žluté lyžařské brýle, jak vidíš, úplně stačí .
"Naděje je jako bumerang: vždycky se vrátí."
![bjeta bjeta](https://www.slapoty.cz/avatars/def.png)
8. prosince 2012 01:21
bjeta říká
Znáte český web právě o tomto středisku?
http://dolomitysuperski.cz/
Přidat komentář
Podobné články
- Alpendorf, Geisterberg - zábavní park pro rodiny s dětmi, Salzbursko
- Vysokohorská turistika v Hohe Tauern, Pinzgau, Kitzbüheler Alpen lll.
- Větrnou smrští k Poledníku
- Mont Blanc 2016 - Francouzská výzva
- Vysokohorská turistika v Hohe Tauern, Pinzgau, Kitzbüheler Alpen ll.
- Dolomity - Cortina ďAmpezzo I.
- Dolomity - Fontanazzo ll.
- Zápisky z cest II. (Matterhorn...)
- Adamello - Presanella a Ortler lll. - Marilleva, Passo del Tonale, Achensee a řeka Isar
- Klettersteigem na Bosruck
Jaký typ výletů preferujete?
1224 47% Vzít krosnu a přespat ve volné přírodě
825 31% Poznávání přírodních krás s ubytováním v hotelu nebo penzionu
581 22% Poznávání památek a velkých měst
Hlasovalo 2630 čtenářů Archiv anket
Náhodné články
- Půltucet (prosinec 2020) - příběh fotografie
- Půltucet (září 2022) - příběh fotografie
- Veselé Vánoce a šťastný nový rok 2014
- Letní toulky údolím Sportgastein – rakouské Alpy
- S krosnou do slovenských hor / ll. Slovenský kras, Muráňská planina
- Půltucet (prosinec 2019) - příběh fotografie
- Písek a jeho okolí :-)
- Na Kbíl :)
- Nedostupné Ptačí skály
- Medvědí stezka - ráj turistů, Schwarzenberský kanál - ráj cyklistů
24. února 2010 09:58
Jack říká
Je vidět, že jste si to krásně užili
, nádherná zima...škoda, že nelyžuju ![](https://www.slapoty.cz/smiles/smile.png)
„Jednou za rok vyjeďte někam, kde jste ještě nebyli.“ Dalajláma